Ez a film egy emberről szól...
egy török származású muszlimról...
egy tudósról...
egy prédikátorról...
és az általa inspirált világméretű társadalmi mozgalomról.
2013-ban,
a Time magazin az egyik legbefolyásosabb vezetőnek nevezte.
Mozgalmának köszönhetően
a világ több száz országában tanulhatnak rászoruló gyerekek.
Betegek számára nyílik út a gyógyulás felé.
Éhezők jutnak élelemhez - sokszor nagy nehézségek árán.
Ám személyes befolyásának
és az általa indított mozgalom erejének köszönhetően
sokan tartanak is Fethullah Gülentől.
Még saját hazájában is sokan gyűlölik őt.
Manapság önkéntes száműzetésben él az Egyesült Államokban.
Egy nagy befolyású mozgalom muszlim vezetőjeként pedig sokan figyelnek rá.
Az egyesek által tisztelt, mások által pedig gyűlölt ember
és az általa létrehozott mozgalom megértéséhez
előbb ismerjük meg Törökország történelmét és a szúfi misztikát
majd látogassunk el néhány helyre,
ahol Gülen idealista követői végzik áldásos tevékenységüket az emberiség szolgálatában.
A mozgalom az 1960-as években indult útjára Nyugat-Törökországban.
Ekkoriban a fiatal Fethullah Gülen prédikátorként tevékenykedett.
Prédikációi azonban sokban különböztek a többi imámétól.
Általában mecsetekbe járunk,
ahol a hitről beszélnek, vagy arról, hogy mit mond a Korán és milyen példát mutat nekünk a Próféta.
Emlékszem, hogy Gülen egyszer egyetemistáknak tartott előadást.
A termodinamikáról beszélt: első törvény, második törvény...
S miután elmagyarázta nekik a tudományos téziseket,
néhány sort idézett a Koránból.
Különös volt megérteni a tudományos tények és a Korán verseinek összefüggését.
Gülen üzenete elsősorban az,
hogy ezek valóban összeegyeztethetőek az iszlámmal.
Egy ember ugyanis lehet egyszerre vallásos
és végezhet tudományos tevékenységet is.
A demokrácia pedig talán mindenki számára a legjobb társadalmi berendezkedés.
Vagyis Gülen minden üzenete pozitív tartalmat hordoz.
Én pedig ezeket az üzeneteket kerestem.
Gülen nemcsak az iszlám és tudomány kapcsolatáról beszélt,
hanem rámutatott a vallás és a modern demokrácia,
valamint Isten szolgálatának összeegyeztethetőségére is.
Gülen arról szeretne minket meggyőzni, hogy nem elég csak a vallási kötelezettségeknek eleget tenni.
Arra buzdít, hogy a vallásgyakorlás során Isten szolgálata
alakítsa életünket hogy emellett az egész emberiség szolgálatában is állunk.
Törökország muszlim ország.
De a Kelet és Nyugat közötti földrajzi fekvése,
történelmi sokfélesége,
etnikai sokszínűsége,
a szúfi misztika hatása
és 20. századi radikális szekularizmusa miatt
az ország iszlámról alkotott felfogása különbözik a többi muszlim országétól.
Mivel a törökök Európa, vagyis a Nyugat peremén éltek,
ezért a modernitás hamarabb eljutott hozzájuk, mint a többi muszlim népcsoporthoz.
Ezért ha például visszamehetnénk a száz évvel ezelőtti Isztambulba,
akkor hallhatnánk, amint a liberálisok a demokrácia, az iszlám és a liberalizmus szoros kapcsolatáról beszélnek
vallásos érveléssel alátámasztva gondolataikat.
Az Oszmán Birodalom híres volt kulturális és vallási nyitottságáról.
Az ottománok barátságosak voltak a katolikusokkal.
Az Oszmán Birodalom befogadónak bizonyult, amikor a zsidók az országba menekültek a spanyolországi üldöztetések elől.
Az iszlám Törökországban mindig is toleránsabb volt.
Legfőképpen azért, mert egy nagy birodalom volt.
Ez a birodalom pedig több mint 600 évig létezett.
Egy ilyen állam nem lehetett teokratikus berendezkedésű,
ezért is inkább a tolerancia volt jellemző rá.
Ennek oka nem az, hogy felvilágosult vagy jólelkű vezetők és alattvalók éltek ott,
hanem sokkal inkább a birodalmi intézményrendszer logikája,
amely mások elfogadására késztette a közösséget.
Az Oszmán Birodalom első világháborús veresége
és azt követő összeomlása után
a "haladó szellemű demokratikus" iszlám eszméjét
felváltotta az erőszakosan érvényesített szekularizmus.
A háborús hősből az ország első elnökévé lett Musztafa Kemal Atatürk
az egyetlen a világon,
aki majdhogynem egyedül formált
köztársaságot egy birodalomból.
Eközben az ottomán gondolkodásmóddal szemben
egy új ideológia alapjait fektette le.
A nyugati mintákat átvéve Atatürk hitt abban,
hogy Törökország modernizációját kizárólag
a hagyományos iszlám kultúra elhagyásával lehet megvalósítani.
Az állam vallásos jellegének megszüntetése érdekében
olyan szigorú jogszabályokat vezetett be, amelyeknek köszönhetően
a vallás végül szinte eltűnt a közéletből és a politikából.
A szekularizáció egyrészt a vallás államtól való elkülönítését jelenti,
másrészt pedig a döntés szabadságát, hogy ki miben hisz.
A törökországi szekularizmusról elmondható,
hogy korábban negatívan ítélte meg a vallást,
és gyakorlatilag iszlámellenes volt.
Úgy tartották, hogy ha valaki vallásos, az nem képes racionálisan gondolkodni,
ezért alkalmatlan az ország kormányzásra.
Úgy gondolták, hogy amíg az emberek nem állnak készen,
addig tekintélyelvű rendszert kell alkalmazni a kormányzásban.
Annak érdekében, hogy az emberek ne a hitben keressék a támaszt,
és az ottomán korszakból megmaradt iszlám befolyás visszaszoruljon,
a szekuláris kormányzat teljes ellenőrzése alá vonta a vallást.
Fethullah Gülen 1966-ban
fiatal prédikátor volt,
akinek az állam biztosított állást egy Korán-iskolában,
ahol ismertsége egyenes arányban növekedett
jámborsággal teli pragmatizmusával.
Gülen azt hirdette, hogy Törökországban
- és az egész Közel-Keleten -
azonnal el kell kezdeni a fiatalok taníttatását.
Oktatni kell az embereket,
de nem a medreszékben
vagy a mecsetekben,
hanem matematikát, természettudományt
és demokráciaelméleteket kell tanítani nekik.
Minden ember más utat követ,
hogy Isten kedvére tegyen.
Néhányan a frontvonalban harcolnak katonaként,
mások pedig elvonultan élnek szerzetesként.
Én abban hiszek,
hogy a legfontosabb dolog a tanítás,
vagyis a befektetés az emberekbe.
Az 1970-es évek végére
egy török üzletemberekből álló csoport gyűlt Fethullah Gülen köré,
aminek tagjai olyan képzési helyek és kollégiumok létesítését támogatták,
amelyeket az elit rétegen kívül mások is igénybe vehettek.
Később pedig iskolák építését is finanszírozták.
1982-ben
Fethullah Gülen követői megnyitották az első iskolát
Törökország nyugati részén.
Az oktatás 18 diákkal indult,
de hamarosan 600-ra emelkedett a tanulók száma,
akik közül legtöbben a kollégiumban laktak.
Szerintem jobb itt lakni, mint otthon,
mert itt együtt csinálhatjuk meg a házi feladatokat a tanárokkal.
És Törökország legjobb diákjai ide járnak.
- Te vagy a legjobb tanuló?
- Igen.
A kedvenc tantárgyam a biológia.
Szeretem a bogarakat, rovarokat és a kis állatokat.
Orvos szeretnék lenni,
és különféle országokba szeretnék utazni.
Olyan híres szeretnék lenni, mint Doktor Öz.
- Van barátod?
- Nem! Dehogy!
- Van barátnőd?
Gülen tulajdonképpen nem szabad szellemű, liberális,
hanem egy nagyon vallásos ember,
de ha elmegyek meghallgatni Gülent,
prédikációi a nemek közötti egyenlőségről,
és a lányok taníttatásának szükségességéről szólnak.
Manapság
a Gülen-iskolák elsősorban
a tanulmányi eredményekről,
konzervatív erkölcsi értékeikről,
valamint az egész napos diákfelügyeletről ismertek.
Tulajdonképpen ez a modell megnyitotta a felsőoktatás kapuit
a szekuláris elitbe nem tartozók előtt is.
Ám Fethullah Gülen demokratikus víziója
messze túlmutatott Törökország határain...
A világ négy égtája felé
fognak elindulni barátaink.
Mivel a hívő ember törekvései
a tetteinél is több jószándékot hordoznak,
ezért a legőszintébb jóakarattal
kell elindulniuk szerte a nagyvilágba.
Szarajevó ostrom alatt állt.
A városból csak egy alagúton keresztül lehetett kijutni.
Sötét.
A cipők átáznak.
Nincs levegő.
A nehéz hátitáska nyomja a vállat.
A körülmények elviselhetetlenek voltak,
de amikor elértük a célt, mind nagyon boldogok voltunk.
A mozgalom törökországi fellendülésének idején
Bosznia-Hercegovinában
muszlimok, ortodox szerbek és katolikus horvátok
háborúztak egymás ellen.
Szarajevó szenvedte el a modern hadtörténelem leghosszabb ostromát.
Közel 12.000 polgári személy vesztette életét
és 56.000 sebesült volt.
De ez a két férfi,
hittel felvértezve,
300 dollárral a zsebében
nekivágott az alagútnak,
hogy bejusson a háborús övezetbe,
de nem katonaként,
hanem tanárként...
Sokra becsült tanítónk,
Gülen küldött minket ide, hogy segítsünk az embereknek.
Egyáltalán nem tudtuk,
hogyan fogjuk csinálni,
csak az volt a célunk, hogy itt legyünk.
Bombázások voltak
és közben zajlott a háború.
Azt mondtam neki, hogy meghalhatunk,
hogy talán nem térünk vissza.
Megkérdeztem, hogy mondana-e értünk
egy utolsó imát, ha esetleg nem élnénk túl.
Ekkor elérzékenyült.
A szeme könnybe lábadt.
Az arca komollyá változott és azt mondta:
nem meghalni küldelek oda benneteket,
hanem azért, hogy Istent szolgáljátok és iskolákat alapítsatok.
Isten legyen veletek.
Isten mutasson nektek utat.
Minden nap elmentünk az Oktatásügyi Minisztériumba
- általában Ibrahim kísért el -
és találkoztunk a miniszterrel.
Egy napon azt kérdezték: Milyen iskola?
Az ország az összeomlás szélén van,
az emberek meg nyomorban élnek.
Szó sem lehet iskoláról.
De mi nem adtuk fel,
minden nap kopogtattunk az ajtón,
újra és újra.
Egy napon aztán felhívtak
és közölték, hogy kapunk egy épületet az iskolának.
Egy régi szerb helyőrségi épületet adtak nekünk.
Hogy finanszírozni tudják az iskola építését, amiért a mozgalom tagjai életüket kockáztatták,
Fethullah Gülen követői egy jótékonysági futball-mérkőzést szerveztek Isztambulban,
amelyre a világhírű labdarúgót, Diego Maradonát is meghívták.
Ez volt a mozgalom első nagyszabású eseménye,
és Gülen személyesen is szólt az összegyűlt tömeghez.
A gálamérkőzés által
a sport egyetemes nyelvén próbáltunk szólni
a nemzetközi médiához
és a világ minden népéhez.
De különösképpen a muszlim népekhez, akik
- csakúgy, mint a stadionban -
visszafojtott indulattal ülnek és nézik némán
a küzdelmet és a világ konfliktusait.
A gálamérkőzés bevételének köszönhetően
három iskola is megnyithatta kapuit Bosznia-Hercegovinában.
Az egyik intézmény diákja volt Saed Ahmic,
aki felidézi egyik tanára emlékét
és azt, amit a szeretetről és megbocsátásról tanult tőle.
Amikor meglátom Ali tanár urat
a mosolya azonnal
rabul ejti a szívet.
Nincs benne semmi rosszindulat.
Egy háborúban az életben maradáshoz mi más kellhet
az ételen és vízen kívül?
Ők idejöttek a harcok idején,
és elkezdtek minket tanítani.
Ez az egész olyan hihetetlen volt számunkra.
Az iskolánkban szerb, horvát és bosnyák diákok is vannak.
A tanárok pedig arra tanítanak,
hogy gyűlölet helyett szeretettel kell egymásra tekinteni.
Idejöttek ezek a tanárok és azt mondták, hogy
próbáljuk meg szeretni az embertársainkat,
és erre tanítanak minket is.
Ha ezek az emberek nem jöttek volna ide,
akkor ma biztosan másképpen gondolkodnék.
Talán még mindig gyűlölném azokat,
akik a másik oldalon harcoltak.
Sok évvel a háború után
a törökök választott országukban maradtak.
Tanárként dolgoznak
és különféle interkulturális szervezeteket támogatnak.
Ilyen például a különböző felekezetekhez tartozó tagokból álló
Hódító Mehmed Szultán Kórus,
amelynek repertoárja összekapcsolja
a Keletet és a Nyugatot.
Boszniában
nyugati hangszerekkel zenélünk,
de keleti zenét játszunk.
Megpróbálom a keleti dallamokat
az európai dallamokkal ötvözni,
ezáltal egy nagyon különleges zene jön létre.
Én szerbként is
szeretek a kórusban énekelni.
A családtagjaim pedig szeretnek bennünket hallgatni.
És úgy gondolom, hogy a kórusban a legtöbben
hozzám hasonlóan éreznek.
Annak ellenére, hogy "nyugati" zenét tanult,
miután Mehmed rátalált a kórusra,
egyre inkább megjelent előadásaiban is a szúfizmus,
amely már a saját életében is meghatározó volt.
Minden, amit Isten teremtett, az csodálatos.
Tisztelnünk kell tehát mindent.
A hangokat és a zenét is.
Vegyük például a természet zenéjét:
a madarak énekét,
a folyó zúgását,
vagy a falevelek zörgését...
...ahol a világon élőlények vannak,
ott mindenütt zenét hallhatunk.
És ezt a zenét sohasem unja meg az ember.
S miért nem?
Mert ez a tiszta zene.
Ez Istentől való.
Mehmed nagyon szigorú tanár.
Mindig a legjobbat várja el tőlünk.
És mi eszerint játszunk és éneklünk.
Azt szeretnénk, hogy szép és tökéletes legyen minden előadásunk,
ezért minden erőfeszítést megteszünk.
Együtt élünk
és közösen éneklünk.
Együtt, muszlimok, katolikusok és ortodoxok.
Tisztelnünk kell egymást.
Tisztelnünk kell egymás kultúráját.
Tisztelnünk kell egymás hitét.
Mivel egy az Istenünk.
Ő teremtett mindannyiunkat.
Vannak bizonyos kétségek
bennünk, nyugatiakban,
amik felmerülnek bennünk,
amikor egy olyan mozgalom tagjaival találkozunk,
mint Gülen tisztelői.
Ennek az oka elsősorban az elkötelezettségük
az életüket meghatározó értékek és mindaz iránt, amit tesznek.
Több száz Gülen-szimpatizánsnak tettem fel a kérdést:
Hogyan kerültek a mozgalomba?
Milyen szándék vezérelte őket?
És sokan közülük
csak annyit szerettek volna, hogy gyermekeik a legjobb iskolákba járjanak.
A legjobb színvonalú iskolák,
vagyis, amelyek a legjobb felkészítést adták,
azok voltak, amelyeket Gülen szimpatizánsai hoztak létre.
De ami miatt a mozgalomban maradtak, annak az volt az oka,
hogy olyan életet élhettek,
amelyben bizonyos értékekre és célokra leltek
és amelyből boldogság fakadt.
Ugyanakkor szeretnék mássá is tenni ezt a világot.
Az a vágyuk, hogy mindenki biztonságban élhessen.
Beleértve a saját gyermekeiket is.
Saját magammal kellett szembesülnöm,
egyrészt szakmailag,
másrészt inkább emberileg is,
mert rájöttem, hogy korábban kételkedtem,
és nem igazán hittem abban,
hogy vannak a világon olyan emberek,
akik ilyen tiszta szándékkal
végzik tevékenységüket.
A mozgalom egyik elnevezése "Hizmet", amely törökül szolgálatot jelent.
De a közösséget a legtöbben Gülen-mozgalomként ismerik,
amely az alapítóra, Fethullah Gülenre utal.
Ő az, aki segít abban,
hogy erős alapra helyezzem életem.
Mivel értelmet ad az életemnek
és derűt a szívemnek
mindaz, amiért élek,
és mindaz, amit teszek.
Sok feladat van,
amit meg kell csinálnunk,
és néha elveszünk a dolgaink között.
Ezért amikor összejövünk a szohbetre,
újragondoljuk a teendőinket,
és végül újra embernek érezzük magunkat.
Gülen követői heti rendszerességgel
találkoznak kisebb csoportokban az úgynevezett szohbeteken,
amelyek során demonstrálják a mozgalom értékei iránti elköteleződésüket,
megosztják egymással ötleteiket,
és különféle jótékonysági akciókat szerveznek.
Van, hogy ösztöndíjakkal,
és van, hogy ramadáni adakozással
próbálunk segíteni
a diákoknak
és a rászorulóknak.
Ez nem a személyes megvilágosodásról szól,
hanem arról, hogy tegyük jobbá a világot.
És miközben megpróbáljuk jobbá tenni,
az önzetlenség által mi is jobb emberekké válunk..
Valójában Gülen legfontosabb üzenete:
hogy dolgozz szorgalmasan,
keress pénzt,
tedd jobbá az emberek életét azáltal, hogy
a kereseted egy részét felajánlod,
mert az iskolák,
a kórházak,
az egészségügyi szolgáltatások
és a segélyszervezetek és alapítványok azok,
amelyek a szegényeknek igazán segíteni tudnak.
A különböző kultúrák és vallások képviselőinek
találkozása és eszmecseréje
Gülen tanításának egyik alappillére.
A muszlimok, zsidók és keresztények
közötti párbeszéd és barátság elmélyítése érdekében
Gülen találkozót kezdeményezett Baksi-Doron izraeli szefárd főrabbival és
I. Bartolomeosz konstantinápolyi ortodox pátriárkával.
A Tanító és én
kedveljük egymást,
s biztos vagyok abban, hogy a hallgatóságból
senki sem irigykedik ránk.
A vallásközi párbeszéd terén tett erőfeszítései elismeréseként
a Vatikán meghívta Fethullah Gülent,
hogy találkozzon II. János Pál pápával.
Amikor egymás mellett állunk,
akkor tudjuk igazán megismerni egymást.
Talán mindannyiunkat úgy neveltek,
hogy csak a saját véleményünk fontos,
és nem foglalkoztunk másokéval
vagy elutasítottuk a másoktól származó gondolatokat.
Régen talán
nem kellett arra figyelnünk,
hogy miket mondunk.
De felismertük, hogy ezen változtatni kell,
hiszen manapság a világban oly sok a rosszindulat.
2001. szeptember 11-e után
a kultúrák közötti párbeszéd és a tolerancia
érthető okok miatt gyakran használt kifejezésekké váltak.
A Gülen-mozgalom azonban már az 1990-es években zászlajára tűzte
a kultúrák közötti párbeszéd és a tolerancia fontosságát.
Vagyis jóval azelőtt,
hogy ezek igazán a köztudatba kerültek volna szeptember 11-e után...
Mivel ezek a mozgalom legfontosabb jelszavai voltak.
Az interkulturális programok és iskolák számára folytatott pénzgyűjtésen kívül
a mozgalom ma már képes fenntartani egy kutatóközpontot,
egy könyvkiadót,
egy televíziós csatornát,
valamint Törökország legnagyobb példányszámú újságját,
a Zaman napilapot.
Részben a mozgalom sikerességének köszönhetően
gyalázzák sokan, és ezzel egy időben
tisztelik is sokan Fethullah Gülent.
Törökországban
az őt kritizálók aggodalmukat fejezték ki amiatt,
hogy szeretné bevezetni a szigorú iszlám törvénykezést, a saríját.
Mások azzal vádolták, hogy a CIA-vel, a cionistákkal
vagy éppen a katolikusokkal tervez összeesküvést.
Sok olyan ember van,
akik erkölcsi értelemben Gülen nyomdokain járnak
és emellett politikai hatalmuk,
és személyes kapcsolatrendszerük is van.
És mi történik akkor, ha ezek az emberek bürokratákká válnak,
és a bürokráciában kialakítják saját hierarchikus közösségüket?
Ahogyan néhányan mondanák,
ez talán egyfajta állam az államban...
Törökországban
néhányan tartanak tőlük.
"Nem tudjuk, hogy mit akarnak csinálni" - mondják.
"Igen, tudjuk, hogy imádkoznak,
tudjuk, hogy oktatással
és kereskedelemmel foglalkoznak,
de fogalmunk sincs, hogy a jövőben mit csinálnak majd" - mondják.
Több millió ember értette meg
Gülen szavait a reményről és a szolgálatról,
de a szekuláris török kormányzat tagjai nem voltak közöttük.
A török kormányzat megpróbálta Fethullah Gülent
olyan gonosztevőként beállítani,
aki a saríját akarja elfogadtatni,
és iszlamista köztársaságot akar csinálni az országból.
1999-ben
Fethullah Gülen orvosi kezelésre érkezett az Egyesült Államokba.
Ezalatt Törökországban
egy ügyész megvádolta azzal,
hogy iszlamista hálózatának célja
a szekuláris török kormányzat megdöntése.
A kormányzat
elkezdett félni
ettől az úgymond polgári mozgalomtól,
aminek az élén egy olyan vallási vezető állt,
aki szúfi gondolatokról beszélt az együttélésről, nevelésről,
és a javak újraelosztásáról.
Ezért úgy gondolom,
hogy ez óriási kihívást jelentett a kormány számára.
Hiszen gyakorlatilag
a saját törvénye alapján
terrorizmussal vádolta meg.
Ha olyan a felfogásod,
mint amilyen a hadseregé
és az igazán keményvonalas szekuláris vezetőké,
akkor nem bízol senkiben.
Ennélfogva bárki, aki tagja valamiféle mozgalomnak, ami
bár valóban vallásos jellegű,
azonban még sincs politikai töltete,
az rögtön gyanússá válik.
És úgy hiszem, hogy Gülen személyes biztonságával kapcsolatban is felmerültek aggályok.
Megrendült egészségi állapota miatt
Fethullah Gülen visszavonult
és önkéntes száműzetésben maradt Pennsylvaniában,
kivárva az ellene folyó per végét.
A mozgalom ekkor már jelen volt az Egyesült Államokban is
különféle dialógus és kulturális intézetek formájában.
Török oktatók egy csoportja pedig Gülen iránymutatása alapján
közpénzből finanszírozott magániskolák megnyitásán fáradozott.
Minden intézményünk
városokban található
ezért főként kisebbségekhez tartozó diákjaink vannak,
és elsősorban olyanok, akik hátrányos helyzetű családokban élnek.
Ezért amikor ilyen gyerekekkel dolgozol,
nagyon fontos a motiváció.
Pályaválasztási tanácsadó vagyok
és emelt szintű matematikát tanítok.
Tudvalevő, hogy aki magasabb pontszámot ér el a próbafelvételin,
az ösztöndíjat kaphat.
Szeretnék segíteni a diákoknak,
ezért a nyári szünetben
hetente kétszer-háromszor
az irodámban leszek
és gyakorolhatjuk a teszteket.
Az önértékelésem alacsony volt,
mielőtt a Horizon iskolába jöttem.
Nagy erőfeszítésbe kerül, hogy megtanuljak
és megjegyezzek valamit.
Más iskolában csak annyit mondanának:
"Ha megbuktál, akkor megbuktál. Ez van."
De az itteni tanárok megkeresnek minket és azt mondják:
"Azt szeretném, ha átmennél a vizsgán...
És annyi időt töltenek velünk, amennyi csak szükséges,
hogy megértsük, amiket kell.
És sohasem mérgesek ránk.
Vannak napok,
amikor kimerülten megyek haza és azt kérdezem:
"Istenem, miért csinálom én ezt?"
De amikor
eszembe jutnak a gyerekek,
vagy a kollégáim az iskolában
és a barátaim a közösségben,
akkor mindig arra gondolok, hogy megéri ezt csinálni.
A tanárok nem a nagy fizetés miatt választják ezeket az iskolákat,
hanem azért, mert elszántak.
Az ilyen iskolák iránti megbecsülésem oka az,
hogy főként a szegényebb környékeken épültek
és olyan gyerekekkel foglalkoznak ott,
akik csak elkallódnának,
ha állami iskolában tanulnának.
A hitoktatás
az állami iskolákhoz hasonlóan
itt sem engedélyezett.
De ezeket a közpénzből finanszírozott magániskolákat
sokkal többször ellenőrzi az állam, mert úgy vélik,
hogy azok egy befolyásos muszlim vezetővel állnak kapcsolatban.
Az egyetlen kapcsolódási pont Gülennel,
hogy ezeket az iskolákat olyan török származású tanárok alapították,
akiket Gülen inspirált,
vagy pedig Gülen azon eszméi,
amelyek a közösség szolgálatát és az emberek megsegítését állítják középpontba.
Annak ellenére, hogy az egyesült államokbeli Gülen-iskolák tanárainak többsége amerikai,
sokan úgy vélik, hogy az amerikai adófizetők külföldiek beutazását támogatják,
és attól tartanak, hogy valamiféle iszlám befolyásolás történik az iskolákban.
A mozgalomnak semmi köze sincs a politikai iszlámhoz,
ahogyan azt Törökországban a keményvonalas szekularista politikusok láttatni szeretnék,
de azt hiszem, hogy a mozgalom tagjait aggodalommal tölti el,
hogy az a kevés iszlámellenes amerikai is elkezdett hasonlóképpen vélekedni róluk.
Amikor azt mondod nekik, hogy ez egy muszlim mozgalom,
akkor elkezdenek elméleteket gyártani arról, hogy "mit akarhatnak ezek itt?"
Ezek az emberek éppen akkor érkeztek ide, amikor felfokozott iszlámellenes hangulat volt Nyugaton.
A muszlimokkal szembeni ellenérzéseknek köszönhetően sokan gondolták azt,
hogy "az iszlám gyilkos vallás,
"a muszlimok veszélyesek, átvernek, és nem bízhatunk bennük."
Az így vélekedők közül
néhányuk véleménye nem fog megváltozni soha.
Hiába tennénk bármit is.
A vallásközi párbeszéd terén tett kötelezettségvállalásuk jegyében a mozgalom tagjai
évente több alkalommal kis létszámú csoportokat látnak vendégül Törökországban.
Ezek alkalmával megismertetik a török vendégszeretet,
az ország történelmét és vallási központjait.
Saját katolikus meggyőződésem kapcsán rájöttem néhány dologra,
amikor láttam, hogy a muszlimoknak teljesen más a kapcsolatuk Istennel.
Ez a különbözőség pedig mélyebb önvizsgálatra késztetett.
Miért is mások ők?
És vajon irigy vagyok-e a másságukra?
Olvashatok könyveket bármely vallásról vagy kultúráról, de azok alapján
sohasem fogom megtudni, hogy milyen lehet egy eltérő vallású emberrel találkozni.
Ezért úgy vélem, hogy a vallásközi párbeszéd alapvető fontosságú.
Kenyában
Scott Alexander és Safaa Zarzour meglátogatják Dzsalál ad-Dín Rúmi síremlékét.
A 13. században élt költő és szúfi teológus Rúmi
a toleranciáról, jótékonyságról és szeretetről szóló tanításai miatt fontos a mozgalom számára.
Ez a vers a 13. században született,
és az első részében egy nádsípról van szó.
Tudja, a nádsíp hangja olyan hívogató és lágy,
ugyanakkor melankolikus is.
Rúmi ebben a hangban a hazatérés vágyát hallja.
A hangszer elkészítéséhez ugyanis ki kell vágni egy nádszálat,
a nádsíp hangja pedig a nádszál visszatérésének vágya a nádasba.
Ez azt szimbolizálja, ahogyan az emberi lélek is szeretne visszatérni Istenhez.
Először a dervisek egy nagyon sötét gyapjúköpenyben sétálnak ki.
A rajtuk lévő hengeres fejfedő a sírkövet szimbolizálja.
A sötét gyapjúköpeny a sírhalom földjét jelenti.
Amint besétálnak a körbe,
ledobják sötét köpenyeiket és fehér halotti leplet viselnek.
Aztán elkezdenek forogni.
Mellkasukon nyugvó karjaikat lassan kitárják:
jobb tenyerüket a mennybolt, bal tenyerüket a föld felé.
És a szív tengelye mentén keringeni kezdenek a bal lábukon,
amelynek jelentése az, hogy a szív kapocs az ég és a föld között,
az a hely, ahol az ember Istennel találkozhat.
Végül a dervisek teljesen eltávolodnak a mindennapoktól,
és öntudatlan állapotban Isten csodálatos lénye elé kerülnek.
A szúfizmus másik ága az intellektuális vagy filozofikus szúfizmus,
amely a valóság mögötti valóság megértésére törekszik.
A Korán azt mondja, hogy Isten jelei körülöttünk és bennünk vannak egyaránt,
ezért Rúmi felfogása, miszerint Isten mindenütt jelen van, egyfajta szúfizmusként értendő.
Végül a szúfizmus harmadik válfaja a cselekvés, a világ jobbá tétele.
Ennek képviselői azt mondják, hogy legyünk olyanok, mint a próféta, aki a legfőbb igazságot hozta a Földre, hogy jobbá tegye azt.
Ha pedig egymás mellé sorakoztatjuk az előbbi megközelítéseket, akkor éppen Fethullah Gülenig jutunk el.
Mindig azt kérdeztem Ájse tanárnőtől,
Miért jött ide, ebbe az országba?
Ő pedig azt felelte: "Azért, hogy segítsek neked és tanítsalak"
A kurd származású Nergis Halid az észak-iraki Erbílben él.
Éppen tanórán volt, amikor az iskola épülete bombatalálatot kapott egy támadás során.
Egy repülőgép közelített és hirtelen kitörtek a terem ablakai, és...
és azt gondoltuk, hogy itt a világvége.
De a tanáraink még ezután sem mentek vissza Törökországba. Mindenki itt maradt.
Felhívták a családjaikat és azt mondták: "Velük vagyunk, ne aggódjatok, minden rendben, nem történik semmi."
És ez... el sem tudom mondani milyen volt az egész...
...ha erről beszélek, mindig eszembe jutnak a dolgok és elfog a sírás.
Sok diáktársához hasonlóan
Nergis később visszatért korábbi iskolájába tanítani.
Lapozz a következő oldalra! Elolvasnád ezt, Ráhel?
Sokszor gondolok azokra, akik körülvesznek; különösképpen a diákjaimra.
Rólam vesznek példát. Engem figyelnek.
Amikor valami jót vagy rosszat teszünk, akkor ők utánoznak bennünket.
Ezért nagyon figyelnünk kell minden egyes szavunkra, mozdulatunkra vagy tettünkre.
Olyanná kell válnunk, amilyennek Isten is látni szeretne bennünket.
Martha Ann Kirk katolikus nővér a texasi San Antonióból
számos alkalommal járt már Irakban, hogy a mozgalom tevékenységét dokumentálja.
Marthával egy kollégiumban laktunk.
Reggelente felkelt, majd felnézett az égre:
"Köszönöm, Uram, ezt az új napot" - mondta.
Ez az egyik dolog, amit tőle tanultam: hogy legyünk hálásak minden napért.
- Most pedig szeretném, ha elmondanátok, mik szeretnétek lenni, ha felnőttek lesztek.
- Mérnök.
- Mérnök, rendben.
- Mérnök vagy építész.
- Mérnök illetve építész.
- Orvos.
- Orvos... És te?
- Tanár.
- Tanár? Te is angoltanár szeretnél lenni, mint ő?
- Igen.
- Ó, nagyon jó!
Tegnap édesanyám azt mondta édesapámnak, hogy "Nergizt jobban szereted, mint a többieket."
"Nergizt szereted a legjobban."
Édesapám erre azt felelte, hogy "mert ő más, mint a többiek."
Ezeket hallván magamban azt gondoltam:
"Apa, nem magamtól lettem ilyen, hanem az iskolának köszönhetően."
"A neveléssel kapcsolatban mindent az iskolában tanultam."
Kofi Annan, azt ENSZ korábbi főtitkára egyszer az mondta,
hogy egy ország fejlődésének sarokköve a lányok taníttatása.
15 éves voltam, amikor eldöntöttem, hogy mérnök leszek.
Azért tetszett meg a szakma, mert sok projekt folyt a szülővárosomban,
amelyek megvalósításához mérnökök kellettek.
Canny Hassan az egyik első végzőse volt az iraki Szulejmánijja város lányiskolájának.
A legfontosabb feladatom az ivóvízminőség-javító program volt.
A fél város vízellátása függött ettől.
S végül sikeresen zárult a projekt.
Reggel 6-tól este 10-ig betont öntöttünk,
és végig itt voltunk a férfiakkal.
Milyen költségei vannak egy ilyen beruházásnak?
Ez a projekt 30 millió dollárba kerül.
Tudja, errefelé azt mondják, hogy a mérnök szakma nem nőknek való.
Az édesanyja mit gondol erről?
Neki nem igazán tetszik a szakmám.
De én nagyon boldog vagyok most. Szeretem ezt csinálni.
Először a férfiak is furcsállták, hogy itt vagyok.
De hittem benne, hogy én is meg tudom csinálni, ezért ragaszkodtam ahhoz,
hogy megmutassam, mire vagyok képes,
végül elfogadtak és még mindig itt dolgozom.
Az egészségügyi szolgáltatás szintén a mozgalom fő tevékenységei közé tartozik,
így létesülhetett ez a kórház is üzletemberek támogatásával az iraki Erbílben.
Minden héten érkezik egy-két ember, akit meglőttek vagy bomba- és gránáttámadás során sérült meg.
Irak minden részéről jönnek ilyen sebesültek.
Ennek a betegnek például mindkét lába megsérült, amikor felrobbant az autójába szerelt bomba.
Helyrehoztuk az ideg- és érrendszerét.
Most a csonttörések gyógyításán fáradozunk.
Dr. Ali Bayraktar mikrosebészként dolgozott Isztambulban, amikor az új erbíli kórházról hallott.
2009-ben kezdtem el ide járni.
Egy hónapot itt töltöttem, s egyet meg otthon, Isztambulban.
Aztán tavaly történt egy baleset egy fiatalemberrel,
aki elvesztette a karját.
Isztambulban voltam és a kollégáim hívtak, hogy jöjjek és csináljam meg a műtétet.
De lehetetlen volt, hogy 4-5 óra alatt ideérjek.
Emiatt a betegünk elveszítette a karját.
Ezért aztán úgy határoztam, hogy itt maradok és a családom is ide költözött.
A páciensek nagy része fizet az ellátásért,
de Fethullah Gülen azt tanítja, hogy minden beteget el kell látni,
függetlenül attól, hogy tud-e érte fizetni.
Az ember jól érzi magát, amikor tudja, hogy szükség van rá.
Mert az több önbecsülést ad.
De ha ott vagy Isztambulban azzal a tudattal, hogy ezt a munkát Erbílben is csinálhatnád,
de nem teszed, és tudod, hogy más sem megy oda, és emiatt emberek szenvednek,
akkor hogy tudsz éjszakánként nyugodtan aludni?
A szomáliai gyerekek ezreinek halála mélyen megérintett.
Ezért döntöttem úgy, hogy oda kell mennem.
A saját gyermekeimre gondoltam, hogy milyen egészségesek.
És azért mentem oda, hogy köszönetet mondjak a Mindenhatónak.
Miután látták a szomáliaiak tízezreinek éhhaláláról szóló tudósításokat,
Dr. Emina Alyaprak és Dr. Celal Kadi elhatározták, hogy orvosként oda mennek, ahol a legnagyobb szükség van rájuk...
...a világ legveszélyesebb helyére.
Nincs víz, nincs élelmiszer és nincsenek gyógyszerek.
Nincs semmink. Semmi!
Egyedül a Kimse Yok Mu tud segíteni Szomáliában.
A segélyszolgálat a mozgalom egyik legfontosabb kezdeményezése.
Szervezetük, a "Kimse Yok Mu" - amely magyarul annyit tesz "Van ott valaki?" -
a világ számos pontján segít a természeti katasztrófák idején,
sokszor az önkéntesek személyes kockázatvállalása árán.
Éppen esett az eső, amikor Szomáliába érkeztünk.
Szép látvány volt, de kicsit aggódtunk,
mert 21 láda gyógyszert vittünk magunkkal és attól féltünk, hogy eláznak.
Egy jó minőségű ultrahang készüléket is hoztam ide magammal,
ami segít a vizsgálatok során és a diagnózisok felállításában.
A Kimse Yok Mu mogadishui központja az önkéntesek lakóhelyeként is szolgál.
Több mint 4000 menekült él ebben a zsúfolt táborban azt remélve,
hogy elegendő élelemhez és vízhez jutva túlélik
a szomáliai lakosság mintegy harmadának életét veszélyeztető éhínséget.
Az otthoniaknak azt mondjuk, hogy a szomáliaiak sátrakban élnek,
de ezek nem olyan sátrak, mint amire általában gondolnak.
A legtöbbször ezek csak faágakból készült vázra erősített vászondarabok.
És ha esik az eső, el sem tudom képzelni, hogy mit csinálnak ezek az emberek.
- Nagyon rossz a helyzet.
- Maláriás és vérhastól szenved.
- Járt már kórházban?
- Igen, kaptunk receptet is.
- Mondja meg neki, hogy jöjjön el a kórházunkba és kap gyógyszert is.
Az orvosok berendeztek egy szükségkórházat az egyik régi épületben.
Az emberek pedig végeláthatatlan sorban várnak türelmesen, hogy bejussanak.
Ma elmentem Mogadishu egyik legnagyobb kórházába.
Volt egy vérző beteg, akit sürgősen meg kellett operálni.
- Tartsd óvatosan, Így jó lesz.
Meglepetésként ért, hogy nem voltak műtéti eszközök.
És csak három asszisztens volt, akik mindössze három hónapot töltöttek medikusként Törökországban.
"Nézd, ez nagyon fontos, érted?"
Istennek hála, minden rendben ment.
A Kimse Yok Mu önkéntes orvosai havonta egyszer ellátogatnak a börtönbe,
ahol mintegy 1400 férfi és női elítéltet vizsgálnak meg.
A szervezet napi egyszeri étkezést is biztosít a raboknak.
A legnagyobb gondunk a vízellátás.
Jelen pillanatban tengervizet használunk.
A forró cellákban lévő rabok sós vízzel mosakodnak,
ezért gyakran viszket a bőrük, ami mindenféle egészségügyi panaszt okoz.
Emiatt gyakoriak a betegségek is.
Nagyon nagy szükségünk lenne a tiszta vízre.
- "Muttalip szappant akart vásárolni, de nem sikerült neki."
- "Azt hiszed, hogy az őrök adnának szappant? Inkább megtartják maguknak."
- "Megint elfelejtetted a szappant, Muttalip."
- "Te vagy az orvosság, Muttalip."
Egészen mostanáig a földön aludtak. A Kimse Yok Mu hozott nekik matracokat.
Hoztunk nekik ruhákat és illatos törlőkendőket is.
A Hizmet-mozgalom először iskolákkal és tanárokkal képviselteti magát a különböző országokban.
Szomáliába elsőként orvosok érkeztek, hogy segítsenek.
Erre büszke vagyok.
Rengeteg olyan társadalmi mozgalom létezik, amely vallásban gyökerezik.
Ezek mindegyike jótékonysági alapon működik.
A Gülen-mozgalom különlegessége, hogy elsősorban török jellegű és csak másodsorban muszlim.
Ez a lényeg.
Ugye milyen érdekes?
Ráadásul sok ilyen és hasonló célú mozgalom létezik még.
Szerintem ennek örülnünk kellene.
Amíg a világon sok a nélkülöző, addig szükség van ilyen szervezetekre, mert rengeteg a tennivaló.
Nyolc hosszú év elteltével
a törökországi Legfelsőbb Bíróság felmentette Fethullah Gülent a vádak alól.
Időközben Törökország csatlakozni kívánt az Európai Unióhoz, ami pedig megkövetelte a polgári szabadságjogok biztosítását,
valamint az olyan államvédelmi bíróságok megszüntetését, mint amilyenek Gülen ellen is vádat emeltek.
Ám Gülen azóta sem tért vissza Törökországba.
Nagyon óvatos ember.
Jól tudja, hogy milliók fogják köszönteni azon a napon, amikor visszatér Törökországba.
Ugyanakkor ez feldühíti majd a kormányt, a hadsereget és a szekularistákat.
A mozgalom által szponzorált egyik nyelvi és kulturális fesztiválon
Erdogan miniszterelnök megkérte Gülent, hogy térjen vissza hazájába.
Ám a sokéves várakozás ellenére Gülen sajnos elutasította a meghívást.
Nem térek vissza, mert nem akarok problémát okozni.
Nem szeretnék esetleges zavargások vagy a recesszió miatt bűnbak lenni.
S ha mindezek bekövetkezésére egy százalék esély is van,
az már éppen elég indok arra, hogy távol maradjak.
Úgy vélem nagyon nehéz Fethullah Gülen helyében lenni.
Ő már egy nemzetközi szereplő.
Ha megszólal egy kérdésben, akkor nem csak törökként, hanem muszlim vezetőként tekintenek rá.
Követői figyelnek szavaira a világ bármely országában.
Vigyáznia kell tehát, hogy üzenetét ne értsék félre, és ezért nehéz az ő helyében lenni.
Évekkel ezelőtt érkezett az Államokba és gyakorlatilag észrevétlen maradt.
Nem akar a TV-ben szerepelni.
Nem akar országszerte szervezett nagygyűléseken szónokolni.
Még csak nem is akar egyszerre sok követőjével találkozni.
Szinte szerzetesi életmódot folytat.
Olyan időket élünk, amikor mindennapos az öldöklés, gyilkolás, zsarolás, üldöztetés, igazságtalanság és a düh,
ezért az emberiség legfontosabb feladatának az erőszak visszaszorítását tartom.
Azért imádkozom, hogy az emberek méltósággal éljenek,
hogy emberi magasságba emelkedjenek,
hogy átkarolják egymást,
hogy a Rúmi által elképzelt világot valóra váltsuk,
hogy az ellenségeskedést és gyűlöletet olyan mélyre temessük, amilyenre csak lehet,
hogy ne kerülhessenek felszínre újra.
Én ezért imádkozom
És ezért kellene mindnyájunknak fohászkodni.
Úgy hiszem, hogy ő közvetlenül Istennek kötelezte el magát.
Néha együtt imádkozunk vele, és olyankor csak annyit kérek:
"Istenem, add meg Fethullah Gülennek, amiért fohászkodik."
A saját szavaim helyett úgy érzem,
elég, ha imái végén csak annyit mondok: "Ámen".